СТАН ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В УКРАЇНІ: ОБЛІКОВИЙ АСПЕКТ - Лагутін, С. С. (Підприємництво і торгівля, 2024)
Стаття розглядає проблему облікового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності підприємств України. На основі вивчення нормативних джерел та наукових робіт українських та іноземних вчених-економістів з’ясовано значення поняття «зовнішньоекономічна діяльність» в контексті обліку і контролю як господарської діяльності економічних суб’єктів в межах кількох юрисдикцій із перетином митного кордону між ними, що потребує облікового оформлення та оцінки відповідно до регулювання та вимірників вартості, прийнятих в таких юрисдикціях, із подальшим їх узгодженням. Для встановлення пріоритетів облікового забезпечення досліджено стан зовнішньоекономічної діяльності українських підприємств за даними Державної служби статистики та Національного банку України. Встановлено, що Україна має від’ємний платіжний баланс, імпорт переважає експорт майже протягом усього періоду незалежності. Вплив війни в Україні значно збільшив цю різницю. Нині держава має високий рівень залежності від імпорту, зокрема, енергоресурсів, продуктів хімічної промисловості, високотехнологічної продукції. Натомість у товарній структурі експорту переважає продукція сільського господарства, зокрема, зернові та олійні культури та продукти їх переробки, а також чорні метали та їх руди. На основі таких даних зроблено висновок про низьку технологічність та ресурсоорієнтованість української економіки. Однак у структурі експортованих послуг найбільшу частку займають послуги у сфері інформаційних технологій та ділові послуги. Аналіз прямих іноземних інвестицій показав нетипову ситуацію, коли найбільшими інвесторами в Україну виступають країни, які визнані офшорними зонами. Також маємо від’ємні показники прямих іноземних інвестицій із України. За підсумками проведеного аналізу, визначено, що пріоритетами облікового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності підприємств України є підвищення загального рівня довіри і порозуміння, а також прозорості і керованості серед господарюючих суб’єктів, що могло б стати основою зростання технологічної української економіки.