МОЖЛИВІСТЬ ВПРОВАДЖЕННЯ КОНЦЕПЦІЇ ЦЕНТРІВ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ ЯК ІНСТРУМЕНТІВ СТРУКТУРНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ НА ПІДПРИЄМСТВАХ ГОТЕЛЬНО-РЕСТОРАННОГО БІЗНЕСУ - Шулла, Р. С.; Колісник, Г. М.; Попик, М. М. (Індустрія туризму і гостинності в Центральній та Східній Європі, 2022)
В статті досліджується можливість впровадження на підприємствах готельно-ресторанного бізнесу концепції центрів відповідальності як інструментів структурного впливу на керівний персонал різних ієрархічних рівнів в системі менеджменту. В статті здійснено порівняльний аналіз інтерпретації терміну «управління персоналом» у вітчизняній та зарубіжній фаховій літературі. На основі аналізу і узагальнення вітчизняного та іноземного досвіду обґрунтовано доцільність класифікації методичного інструментарію в сфері управління персоналом на дві групи: інструменти прямого (інтерактивного) та непрямого (структурного впливу). Виявлено, що одним із ключових інструментів структурного управління персоналом є організаційна побудова системи управління та тісно пов’язана з нею система стимулювання і мотивації персоналу. Досліджено підходи побудови організаційних структур функціонального та дивізіонального типу з врахуванням особливостей і специфіки діяльності підприємств готельно-ресторанного бізнесу. Представлено авторську модель функціональної та дивізіональної організаційної структури, а також відповідні авторські концепції центрів відповідальності для зазначених типів організаційних структур. Обґрунтовано, що з точки зору стимулювання ефективної роботи менеджменту нижчих ієрархічних рівнів дивізіональна організаційна структура і сформовані на її основі центри прибутку/інвестицій дивізіонального рівня мають беззаперечну перевагу над функціональною організаційною структурою, оскільки менеджер дивізіону отримує повноваження впливати на весь комплекс монетарних показників (функціональні витрати та доходи), які формують інтегральний результат діяльності у формі прибутку. Доведено, що формування змінної складової оплати праці менеджменту центрів відповідальності 2-го ієрархічного рівня на основі показника дивізіонального прибутку дозволяє оптимальним чином ув’язати ефективність їх роботи та рівень їх монетарної винагороди.